Китайські реалії в Шевченковій творчості: семантика та джерела - Боронь, Олександр (Синопсис: текст, контекст, медіа, 2026)
Попри брак цілісного образу Китаю в Шевченковій творчості (об’єкт дослідження) у статті системно розглянуто такий предмет студіювання, як окремі реалії, згадки та порівняння, пов’язані з цією далекосхідною країною. Тож мета дослідження — з’ясувати генезу цих згадок і їхню семантику. Автор спирається на міждисциплінарну методологію: джерелознавчий аналіз, реконструкцію лектури в поєднанні з інтертекстуальним тлумаченням, доповнені історико-літературним і герменевтичним підходами. Наукова новизна полягає в доведенні, що поет мав певне уявлення про Китай і його населення. Запропоновано інтерпретацію всіх китайських реалій у творчості великого поета, з’ясовано можливі джерела його обізнаності з Піднебесною та її культурою. Перегляд обґрунтованої Шевченкової лектури дав змогу доволі точно виявити ті публікації, які поет достеменно або з високим ступенем вірогідності читав. Головні результати дослідження полягають у тому, що в обіг шевченкознавства вперше введено статтю Микити Бічуріна «Общественная и частная жизнь китайцев» із травневого номера журналу «Отечественные записки» за 1840 рік, непідписані публікації: «Китайское войско и его огнестрельное оружие» з другого числа журналу «Библиотека для чтения» за 1840 рік, «Письмо г. Мейера из Китая» з квітневого номера того самого видання, «Письма из Китая» із січневого числа журналу «Современник» за 1847 рік, розлогу рецензію Мірзи Мухаммеда Алі Казембека на «Труды членов российской духовной миссии в Пекине» («Современник», 1853, № 4). Доведена лектура була безпосереднім джерелом Шевченкової обізнаності про Китай, його культуру, зокрема архітектуру, чисельність населення, озброєння тощо. Виявлені публікації, які Шевченко достеменно читав, дають додаткові можливості для витлумачення згадок про китайські реалії в його творчості, проливають світло на шляхи розповсюдження знань про Китай в українському письменстві на ранньому етапі рецепції, загалом суттєво змінюють дотеперішню версію наших уявлень про поетове знання Китаю, а також про художній сенс відповідних згадок у творчій спадщині письменника.