Актор-персонаж у метадрамі (за п’єсою Алекс Вуд «Четверта стіна») - Нитичук, Наталія (Синопсис: текст, контекст, медіа, 2026)
Предмет дослідження статті — метадраматичні прийоми, застосовані в п’єсі Алекс Вуд «Четверта стіна»: реалізація геральдичної конструкції в її композиції, актор-персонаж як центральна фігура п’єси, специфіка образу головного героя. Метадраматичні тенденції яскраво оприявнюються в сучасній драмі, тому потребують і критичної, і наукової рецепції. П’єса Алекс Вуд «Четверта стіна» є не лише зразком метадрами в новітній українській літературі, а й спробою за допомогою авторефлексії порушити ряд дражливих питань. Серед них — проблема свободи актора в театральній системі, яка загострилась у сучасному суспільному дискурсі. Мета дослідження — визначити особливості висвітлення цієї проблеми за допомогою жанрових прийомів метадрами, зокрема прямого оприявнення через образ актора-персонажа. Для виконання поставленої мети застосовано порівняльно-історичний і структурно-семіотичний методи, завдяки яким досягнуто висвітлення широкого, комплексного погляду на проблему. У результаті дослідження доведено, що п’єса Алекс Вуд «Четверта стіна» є метадраматичною, адже в ній застосовано характерні прийоми жанру (геральдичну конструкцію, епізацію дійства, метаперсонажів). З них саме актор-персонаж є унікальним засобом, що робить текст мистецьким майданчиком для обговорення проблеми актора. Тема творчої автономії виконавця ролі залишається злободенною для українського театру протягом останнього століття, і сучасні дослідники для її висвітлення спираються на теоретичну спадщину Леся Курбаса. «Четверта стіна» є одним із варіянтів розкриття поставленого питання на межі металітератури й метатеатру. Актуальність дослідження визначається нагальністю проблеми становища актора та його творчої самореалізації в українському театрі, а також часовою новизною дослідженої п’єси. Наукова новизна роботи зумовлена фокусуванням уваги на конкретному аспекті прояву метадраматичної поетики та його мистецькому потенціялі у висвітленні соціокультурних проблем. Практичне значення дослідження полягає в придатності його результатів для роботи і літературознавців, і практиків сцени при постановці метадраматичних творів.