Дискурс батько-дитина в анімаційному серіалі «Family Guy»: корпусний аналіз - Sliepushova, Anhelina (Синопсис: текст, контекст, медіа, 2020)
Стаття присвячена дослідженню гендерних та сімейних стереотипів у спілкуванні батько-дитина в анімаційному серіалі «Family Guy» про типову американську родину. Предметом дослідження є дискурс Пітера Гріффіна, батька родини, що містить його спілкування з двома дітьми-підлітками, сином та донькою, та розкриває гендерні особливості дискурсів батько-син та батько-дочка. Актуальність дослідження обумовлена ​​відсутністю корпусного аналізу дискурсу персонажів анімаційних серіалів, що представляють соціальні та гендерні стереотипи. Мета дослідження — розкрити, як гендер та сімейні ролі вербалізуються у спілкуванні між членами сім'ї. Були використані конверсаційний, дискурс та корпусний аналізи для вивчення дискурсу головного героя через списки найчастіше вживаних слів, списки ключових слів, кластери та словосполучення, щоб виділити специфічну лексику батька, яку він використовує в спілкуванні з сином та дочкою. Результати дослідження показують, що Пітер Гріффін обирає різні мовні засоби залежно від того, чи він спілкується з сином, чи донькою. Таким чином, його дискурс, що стосується сина-підлітка Кріса, наповнений прямими звертаннями, здебільшого наказовими реченнями, які батько використовує, коли намагається дисциплінувати свого сина. Пропонуючи синові емоційну підтримку чи заохочення, батько залишається прямим з ним, створюючи образ стереотипних розмов «справжніх чоловіків». І навпаки, в звертаннях до доньки Мег батько використовує пестливі honey, sweetheart, one-of-a-kind. Однак, використовуючи пестливі форми, він принижує свою доньку і робить так, щоб вона відчувала себе покинутою дитиною. Таким чином він змушує її відчувати себе особливою, але в негативному сенсі. Сімейне спілкування, створене в мультсеріалі, відображає гендерні стереотипи у ставленні батька до своїх дітей різних статей. Тим не менш, ця мовна тенденція не впливає на стосунки в сім'ї. Перспективи подальших досліджень бачимо в складанні більшого корпусу, включаючи дискурси мати-дитина, дитина-батько, дитина-мати, для отримання більш репрезентативних результатів.