«Все зробимо хоробро й благородно, по римському високому звичаю; і смерть пишатиметься, що нас прийме»: фінал п’єси Шекспіра «Антоній і Клеопатра» - Дейнека, Світлана (Синопсис: текст, контекст, медіа, 2025)
Стаття присвячена інтерпретації фіналу римської п’єси Вільяма Шекспіра «Антоній і Клеопатра» крізь призму лімінальності — граничного, перехідного стану, в якому опиняються головні герої перед смертю. Актуальність дослідження зумовлена зростанням інтересу сучасної гуманітаристики до концептів межового досвіду, психологічного зламу і трансформації ідентичності в художньому тексті. Новизна розвідки полягає в тому, що фінал Шекспірової пʼєси прочитується в контексті теорії лімінальності як ритуальна ініціація, де смерть героїв набуває екзистенційного і символічного змісту. Предметом аналізу обрано поведінку і психічні рефлексії Антонія і Клеопатри, які усвідомлено обирають самогубство як вихід із незворотної ситуації, що виникає внаслідок конфлікту політичного та еротичного. Метою цієї статті є виклад інтерпретації психологічних саморефлексій головних героїв у лімінальній ситуації, яка закінчується самогубством. Для досягнення мети використано методи психоаналітичної критики, герменевтики і «пильного читання» художнього тексту. Результатом дослідження є висновок, що у фіналі п’єси смерть протагоністів постає не як поразка, а як акт гідності. Показано, що герої, остерігаючись тріумфу супротивника (Октавія Цезаря) і публічної ганьби, а також не уявляючи власного життя без об’єкта свого пристрасного кохання, усвідомлюють невідворотність смерті, яка сприймається ними як єдиний прийнятний вихід. Шекспір підкреслює, що цим актом Антоній і Клеопатра не лише руйнують плани Октавія Цезаря, а й змушують його визнати їхню людську гідність, і це, зрештою, стає тріумфом кохання над марнославними земними справами. Останні дії закоханих (зміна вбрання, прощання, ритуалізація смерті) сприймаються як сакральна підготовка до переходу в інший стан буття. Перспективи подальшого вивчення включають розширення аналізу лімінальних станів та ритуалізації смерті у творчості Шекспіра й інших письменників епохи Ренесансу, а також поглиблене дослідження психоаналітичних аспектів вибору смерті та трансформації ідентичності у художній літературі.